Anglie 1935
KONEC
ARABELLINA TRÁPENÍ BRIONY TALLISOVÁ
- Dopsala jsem svou hru. - Dobře.
Kde je maminka?
Bude nejspíš v salonu.
Doufám, že se nám tu dnes nebudete motat, slečno Briony.
Vaříme večeři pro deset lidí.
- Ahoj. Prý chystáš nějaké divadlo. - Kdo ti to řekl?
Ptáci si o tom štěbetají.
- Přijdeš se podívat? - Nevím, jestli by to...
Můžu si to přečíst?
Dávalas mi krásně vázané svazky svých povídek.
- Ještě je mám. - Stejně bych ráda, kdybys přišel.
- Uvidíme. - Už musím jít.
Mami, potřebuju s tebou mluvit!
Je to úžasné. Úžasné, miláčku. Tvá první hra.
Myslíš, že se bude líbit Leonovi?
Samozřejmě.
Arabellina trápení od Briony Tallisové.
- Cecilko. - Co?
Jaké by asi bylo být někým jiným?
Doufám, že by mi nebylo tak horko.
- Ta hra mi dělá starosti. - Určitě je to mistrovské dílo.
Na zkoušku máme jen odpoledne. Co když dvojčata neumějí hrát?
Buď na ně hodná. Jak by ses asi cítila, kdyby tvá matka
utekla s pánem, co čte zprávy v rádiu?
Možná jsem měla Leonovi napsat povídku.
Když píšeš povídku, stačí napsat slovo "hrad" a hned vidíš
věže a lesy a vesnici v údolí, ale...
Ve hře je to...
Záleží na lidech.
- Cecilko. - Ano?
Proč už nemluvíš s Robbiem?
Ale mluvím. Jenom se oba pohybujeme v různé společnosti.
- Musíme hrát to divadlo? - Proč?
- Na uvítanou pro mého bratra Leona. - Nesnáším divadlo.
- Já taky. - Jak můžete nesnášet divadlo?
- Je to jen předvádění se. - Budete hrát, nebo jednu schytáte.
- A řeknu to rodičům. - Nemáš právo nás bít.
Jsme tady na návštěvě. A co říkali rodiče, jak se máme chovat?
- No, řekni, Pierrote? - Slušně.
- Jacksone? - Slušně.
Slušně, přesně tak.
O čem je ta hra, Briony?
Je to o tom,
že láska je moc pěkná věc, ale člověk musí být rozumný.
- Budeš hrát Arabellu? - Asi ne.
- Mohla bych ji hrát já? - Lola hrála divadlo ve škole.
Řekni ano. Po dlouhé době by to bylo poprvé, co by mě něco potěšilo.
Tak dobře.
Nejdřív bychom si to měli přečíst.
S dovolením, když ty budeš Arabella, já budu režisérka.
Promiň.
Přečtu prolog.
"Prolog.
"Toto je příběh spontánní Arabelly,
"která utekla s cizincem.
"Její rodiče trápilo, že jejich prvorozená
"prchla z domova do Eastbourneu."
Co je?
- Nic. Jen jsem se chtěl dívat. - Veřejnost nemá na zkoušky přístup.
Můžeš se přijít podívat večer.
- To budu muset pracovat. - To je mi líto, Danny.
- Můžeme si jít zaplavat? - Jo, jo!
- Ne, nemáme čas! - Cecilie nám to dovolí.
Půlhodinová přestávka nám všem udělá dobře.
Cecilie? Cecilie?
Cecilie!
Cecilie! Cecilie, Cecilie. Můžeme si jít zaplavat, Cecilie?
Proč ne. Jen nechoďte na hloubku.
Ubalíš mi jednu bolševickou cigaretu?
- Je hezky. - To je. Trochu moc horko.
- Líbí se ti ta knížka? - Moc ne.
Dál je to lepší.
To už bych dala přednost Fieldingovi.
Je daleko vášnivější.
- Víš, že dnes má přijet Leon? - Něco jsem slyšel.
Přiveze kamaráda, Paula Marshalla, čokoládového milionáře.
- Ty kytky jsou pro něj? - Proč ne?
Leon říká, že je moc milý.
Včera volal táta. Říká, že chceš být doktorem.
- Přemýšlím o tom. - Šest let studentského života.
- Jak jinak se stát doktorem? - Mohl bys dělat asistenta,
- ne? Měls vyznamenání. - Nechci učit.
Řekl jsem, že tvému otci ty peníze vrátím.
To jsem vůbec nemyslela.
- Pomůžu ti. - To zvládnu, díky.
- Podrž ty květiny. - Já to zvládnu. To zvládnu.
Ty pitomče.
Víš, že je to asi to nejcennější, co máme?
Spíš co jste měli.
Pozor!
Je...
Ahoj, Robbie!
Není potřeba ho ponoukat.
Cecilko?
Mami?
- Kde jsou všichni, Danny? - Nevím, pane.
- Pane? - Umírám žízní.
- Dáš si taky? - Proč ne.
- Whisky? - Prosím.
- Leone! - Tady ji máme.
Stýskalo se mi po tobě. Mohla jsem se tady zbláznit.
- Moje sestra Cecilie. Paul Marshall. - Mnoho jsem o vás slyšel.
- Nápodobně. - Kde ho ubytujeme?
V modrém pokoji. Matka leží, má svou obvyklou migrénu.
Není divu, v tomhle horku.
Je to ten velký pokoj vedle dětského pokoje.
Táta zůstane ve městě?
Vypadá to tak.
- Takže nebudeme hrát divadlo? - Ne.
- Proč ne? - Mě se neptej.
Mně se tu nelíbí.
S novou značkou je vždycky potíž.
Nový marketing, nový obal, tvar.
Někdy i nová chuť nebo nová technologie.
Teď se zabýváme tím, jestli rozjet tyčinku Army Amo.
Army Amo. Chápeš?
Můj zdroj na ministerstvu je spolehlivý.
Na Harrow jsem mu čistil boty. Prý máme naději,
že bude standardní součástí proviantu.
To znamená, že budu muset otevřít další tři továrny.
Nebo víc, jestli zavedou brannou povinnost,
pokud Hitler nezkrotne.
A to je asi tak pravděpodobné, jako že si koupí
akcie Marks and Spencer, nemyslíš?
- To není moc dobré. - Vymyslel jsem koktejl s ledem,
rumem a rozpuštěnou hořkou čokoládou. Je úžasný.
- Hádej, koho jsme potkali? - Robbieho.
- Pozval jsem ho na večer. - To snad ne, Leone.
Robbie je syn domovníka. Jeho otec upláchl od rodiny před 20 lety.
Robbie měl stipendium na místním gymnáziu, starouš ho poslal do Cambridge.
Chodil tam ve stejnou dobu jako Cecilka, ale za ty tři roky na něj skoro nepromluvila.
Před její kamarádky ze školy nesměl páchnout.
Má někdo cigaretu?
Nechápu, proč se teď hrabe v záhonech.
Chce studovat medicínu.
A starouš s tím souhlasí?
Měl bys za ním jít a říct mu, aby večer nechodil.
Proč? Stalo se mezi vámi něco?
Proboha.
- Kdy pojedeme domů? - Brzo.
Nemůžeme domů. Rodiče se rozvádějí.
- Jak můžeš něco takového říct? - Je to pravda!
Už nikdy to slovo neřekneš! Rozumíš?
- Co budeme dělat? - To si taky pořád říkám.
Jmenuji se Paul Marshall. Vy musíte být ti bratranci ze severu.
- Jak se jmenujete? - Pierrot.
- Jackson. - To jsou pěkná jména.
- Znáte naše rodiče? - Četl jsem o nich v novinách.
- Co o nich psali? - Však víte. Obvyklé nesmysly.
Byla bych vám vděčná, kdybyste o tom před dětmi nemluvil.
Vaši rodiče jsou skvělí lidé,
to je jasné. Mají vás rádi a pořád na vás myslí.
Pěkné kalhoty.
Byli jsme v divadle. Koupila jsem je v Liberty.
- Co dávali? - Hamleta.
Aha. "Být či nebýt."
Máte pěkné boty.
Od Duckera. Udělají si dřevěnou formu ve tvaru vaší nohy.
A nechají si ji napořád.
Umírám hlady. Kdy bude večeře?
S tím bych vám mohl pomoci. Hádejte, čím se živím.
- Máte továrnu na čokoládu. - To vědí všichni.
Tak to nebyla žádná hádanka, co?
Tuhle čokoládu bude mít v chlebníku každý voják britské armády.
- Je obalená cukrem, takže se nerozpustí. - Proč by měli dostávat čokoládu zadarmo?
Protože budou bojovat za vlast.
Náš táta říká, že válka nebude.
Váš táta se mýlí.
- Říkáme jí Army Amo. - Amo, amas, amat.
Výborně.
Všechno končí na "o". To je nuda. "Polo" a "Aero".
- A "Oxo" a "Brillo". - Zdá se, že ji nechcete.
Tak ji budu muset dát vaší sestře.
Kousni si.
Musíš kousnout.
Princezna dobře věděla o jeho bezostyšné zkaženosti.
Ale to jí neusnadňovalo překonat velikou lásku, kterou v srdci
chovala pro sira Romula. Princezna instinktivně věděla,
že zrzavým lidem není co věřit.
Zatímco se jeho mladý pobočník znovu a znovu potápěl do hlubin jezera,
kde hledal kouzelný kalich,
sir Romulus si nakrucoval svůj bujný knír.
Sir Romulus jel se svými dvěma společníky na sever, neustále se přibližuje
zářivému moři.
Byl tak statečný a tak výřečný,
že by nikdo neuhodl, jaká temnota
číhá v jeho srdci.
Byl to nejnebezpečnější muž na světě.
"Milá Cecilie, myslím, že bych se měl omluvit za své neobratné
"a bezohledné chování."
"Odpusť, jestli se chovám divně, ale..."
Ve snech
líbám tvou kundu,
tvou sladkou vlhkou kundu.
Milá Cecilie, právem by sis mohla myslet, že jsem se zbláznil,
jak jsem se choval dnes odpoledne.
V tvé přítomnosti ztrácím hlavu, Cecilko,
a nemyslím, že je to horkem.
"Odpustíš mi?
"Robbie."
Jdeš ven?
Ano, Leon mě pozval na večeři.
Tak proto jsem dnes celé odpoledne leštila stříbro.
Vzpomenu si na tebe, až se uvidím ve stříbrné lžičce.
Ty nejsi vůbec jako tvůj otec. Ani trochu.
To proto, že jsem celý tvůj. Přijdu pozdě.
Košili máš nahoře.
- Synáčku. - Co?
Nic.
Briony! Jsi to ty?
Není ti nic?
Mohla bys pro mě něco udělat?
Mohla bys jít napřed a dát tohle Cecilii?
- Cítil bych se divně, kdybych jí to dal sám. - Dobře.
Briony.
Briony!
Kundu
- Dalo by se říci, že je vhodný. - To jistě.
Myslí si, že je neodolatelný.
Což je zvláštní, když si pomyslíš, že mu roste ochlupení z uší.
Dokážu si představit, že by zplodil spoustu hlučných, natvrdlých synů.
- Je to docela dobrý chlapík. - To říkáš o každém.
- Leone! - Tady je moje malá sestřička!
Napsala jsem ti hru. Chtěla jsem pro tebe sehrát představení.
- Arabellina trápení. - Na to je čas.
- Nemusí to být dnes večer. - To nejde.
- Briony. - Víš co? Já umím hrát,
ty ještě líp. Po večeři to můžeme spolu přečíst.
- Briony, četla jsi ten dopis? - Ano. To je skvělý nápad.
- Briony! - Tady to máme. Můj čoktejl.
Musíte ho zkusit.
Nebyl v obálce?
Můžu dál?
Bylo to hrozné odpoledne.
Ti dva mě mučili. Podívej.
To je hrozné.
Čínské mučení.
Ano.
Chtějí jet domů. Myslí si, že jsou tady kvůli mně.
Lolo.
Můžu ti něco říct? Něco opravdu strašného.
Ano.
Jaké je nejhorší slovo, které si dokážeš představit?
- Je to sexuální maniak! - Přesně tak.
- Co bude Cecilie dělat? - Nevím.
- Měla bys zavolat policii. - Myslíš?
Psal, že na to myslí celý den.
Stačí, když jim ukážeš ten dopis.
- Nikomu to neřekneš, že ne? - Slibuji.
Dobře. Kdyby se to dozvěděl, bůhví, co by udělal.
To je pravda.
Měla by sis umýt obličej. Musím se převléknout.
Díky, Briony. Jsi kámoška.
Cecilie!
- Byl to omyl. - Briony si to přečetla.
Panebože, to je mi líto. Byla to špatná verze.
Ano.
- Nikdy jsi to neměla číst. - Ne.
Co bylo v tom, co jsem měla číst?
Já nevím. Bylo to formálnější. Ne tak...
- Anatomické? - Ano.
Je to mezi námi už tři týdny a dnes ráno u fontány...
Nikdy jsem nic takového neudělala.
Měla jsem na tebe zlost. A na sebe taky.
Myslela jsem, že kdybys odešel studovat, byla bych klidná, ale...
Nevím, jak jsem mohla být tak slepá, tak...
Tak hloupá.
Ty víš, o čem mluvím, že?
Věděls to dřív než já.
Proč pláčeš?
Ty nevíš?
Ano, vím to přesně.
Robbie.
Cecilie.
Miluju tě.
Někdo jde.
Cecilie!
Lidi večeřeli venku na chodníku.
Moji rodiče si vždycky mysleli, že horko podporuje volné mravy.
V létě jsme se sestrou nesměly z domu.
Rodiče si mysleli, že by to vesničany zbytečně provokovalo.
Co říkáš, Cecilko? Svádí tě horko ke špatnostem?
- Božínku, ty se červenáš. - Je tady horko.
Lolo, setři si tu rtěnku. Na to jsi ještě moc mladá.
A co ty, Briony? Jaké hříchy jsi dnes spáchala?
- Nedělala jsem nic špatného. - Viděli jste teď někdy dvojčata?
Když jsem je viděl, nevypadali moc šťastně, chudáčci.
- Co ty o nich víš. - Briony. Nevím, co do tebe vjelo.
- Jindy nejsi tak hrubá. - Nejsou to žádní chudáčci.
- Podívejte, co udělali Lole. - O čem to mluvíš?
Jackson a Pierrot jí udělali modřinu na ruce. Čínské mučení.
Je to pravda. Musel jsem je odtrhnout.
Taky jsem si odnesl šrám.
- To ti udělali ti dva, Lolo? - Ano, zvrhlo se to v menší zápas.
Ale nikomu se nic nestalo, že, Lolo?
Briony, dojdi pro ty chlapce.
Vyřiď jim, že večeře je na stole.
- Proč zrovna já? - Briony, neodmlouvej,
nebo půjdeš rovnou do svého pokoje.
- Dopis. - Dej mi ho!
- Utekli. - Kdo?
Dvojčata.
"Utekli jsme, protože Lola je na nás zlá a chceme domů.
- "Taky nebylo divadlo." - Nebojte se.
Vyrazíme je hledat. Nemohou být daleko.
Cecilie, ty půjdeš se mnou.
Pierrote!
Jacksone!
Chlapci!
Jacksone!
Pierrote!
Lolo! Není ti nic?
Promiň. Já jsem... Promiň.
Kdo to byl?
Já ho viděla.
- Byl to on, že? - Ano, byl to on.
Lolo, kdo to byl?
Byl to Robbie, že? Robbie?
- Tys ho viděla? - Jak jsi říkala, je to sexuální maniak.
A to ani nevíš, co se stalo před večeří.
Napadl mou sestru v knihovně.
Nevím, co by udělal, kdybych tam nepřišla.
- Tys ho opravdu viděla? - Samozřejmě. Úplně jasně.
Povalil mě na zem. A pak mi rukou zakryl oči.
- Vlastně jsem ho... Vůbec jsem... - Poslouchej. Já ho znám
celý život. Viděla jsem ho.
Já bych to nemohla říct jistě.
Já ano. A taky to řeknu.
Zavolej policii. Taky bude potřebovat doktora.
- To bude dobré, miláčku. - Už se vrátil Robbie?
Neviděla jsem ho.
Já vím, kdo to byl.
- Takže jsi ho viděla? - Ano, viděla jsem ho.
- Jako vidíš teď mě? - Já vím, že to byl on.
Víš, že to byl on? Nebo jsi ho viděla?
- Ano. Viděla jsem ho. - Na vlastní oči?
Ano. Viděla jsem ho. Viděla jsem ho na vlastní oči.
Dobře, miláčku.
Našli jsme je s bratrem u jezírka.
Nikoho jiného jste neviděli?
Nevěřila bych všemu, co Briony povídá. Ráda si vymýšlí.
Když šli hledat, šel jsem za tátou.
- Šel jsem za ním, čestně. - Proč?
Abych mu o tom řekl.
- Vím, že jsem to neměla otevírat. - Ne, to jsi neměla.
Aspoň teď ses zachovala správně.
Někdo sem jde.
- Je čas jít do postele. - Ale...
Hned.
Cecilie!
Vy lháři! Lháři! Lháři!
Severní Francie O čtyři roky později
Říkám mu: "Klidně si tady seď na zadku,
jestli chceš čekat, až ti ufláknou kebuli."
"Já odsud mizím."
- Bonsoir monsieur. Bonsoir? - Já to vyřídím.
Co to dělá?
- Říká, že pro nás něco má. - Sakra!
Počkejte! Máme pro vás jídlo
Chleba, cukr
A víno!
Co tady děláte?
Když začal ústup, zaútočily na nás tanky
a já jsem ztratil svou jednotku.
Takže je to pravda, Angličani ustupují
Před rozbřeskem budeme pryč
Tolik let jsme bojovali, ztratili tolik životů,
a teď jsou Němci zase ve Francii
Vrátíme se
a vyženeme je odsud
To vám slibuji
Hodně štěstí
Hele.
Jak to, že fajnovej pán, co mluví francouzsky, skončí jako pěšák?
Neudělají z tebe důstojníka, když narukuješ rovnou z vězení.
- Děláš si kozy. - Ne, nedělám.
Dali mi na vybranou. Zůstat ve vězení, nebo narukovat.
A abychom si rozuměli, já nejsem žádnej fajnovej pán.
O šest měsíců dříve
Promiň, že jdu pozdě. Zabloudil jsem.
- Ahoj. - Ahoj.
- Nesedneme si? - Ano, jistě.
- Promiň, nepamatuji si... - Dvě. Díky.
Kde bydlíš?
V malinkém bytě v Balhamu. Je to hrozné.
- Domácí je sprostá a strašně zvědavá. - Vypadáš pořád stejně.
- Ovšem až na tu uniformu. - Promiň. Musím se vrátit
- do nemocnice, za půl hodiny. - Panebože, to...
- Promiň. - Ne.
Jsi ve styku se svou rodinou?
Ne. Říkala jsem ti, že to nechci.
Minulý týden byl Leon před nemocnicí, prošla jsem kolem.
Cecilie, nic mi nedlužíš.
Robbie, copak jsi nečetl mé dopisy?
Kdyby mi dovolili návštěvy, kdyby mě pustili,
- byla bych u tebe každý den. - Ano, ale...
Jestli všechno, co máme, spočívá na chvilce
v knihovně před třemi a půl lety, pak si nejsem jistý,
- nevím, jestli... - Robbie, podívej se na mě.
Podívej se na mě.
Vrať se.
Vrať se ke mně.
Nejdražší Cecilie.
Cecilie.
Jeden známý má chatu na pobřeží.
Můžeme si ji půjčit, až budeš mít dovolenku.
Bílé stěny a modré okenice.
- Doufám, že ten autobus nikdy nepřijede. - Na.
Ať máš na co myslet, až budeš pryč.
Miluji tě.
BALHAM Na ÚNAVU si dej GUINNESS
Nějakej bambula dostane balíček.
Můj drahý. Briony nějak našla mou adresu a poslala mi dopis.
První překvapení bylo, že nešla na Cambridge.
Učí se na sestru v mé bývalé nemocnici.
Myslím, že to dělá jako jakési pokání.
Píše, že si začíná plně uvědomovat, co udělala a jaký to mělo dopad.
Chce za mnou přijet a promluvit si.
Miluji tě. Čekám na tebe. Vrať se.
644.5841, voj. Turner, rota "a", 1. prapor,
Vrať se mi.
Sussexský královský pluk, B. E. F., Francie.
Vrať se. Vrať se mi.
Tak kam jdeme?
Zatracený boty!
Nesnáším je víc než všechny zasraný Němce dohromady!
V ponožkách se do Anglie dostaneš dost těžko.
No tak, měla by ses už obléknout.
- Kdybych tam spadla, zachránil bys mě? - Jasně.
Briony!
Díky.
Díky! Díky, díky!
To bylo strašně hloupé.
- Chtěla jsem, abys mě zachránil. - Nevíš,
jak snadno ses mohla utopit?
- Zachránil jsi mě. - Jsi hloupá holka!
Mohla jsi nás oba zabít. Tak si představuješ legraci?
Chtěla jsem ti poděkovat, žes mi zachránil život.
Budu ti navěky vděčná.
Příběh může pokračovat.
Náš příběh může pokračovat. Já můžu prostě pokračovat.
Skopčáci si to s náma můžou rozdat v South Endu.
Nebo ještě líp, na Trafalgarském náměstí. Tady nikdo neumí kváknout anglicky.
Nemůžeš prostě říct "dej mi suchar" nebo "kde mám granáty".
Jen krčí rameny. Protože nás taky nenávidí. V tom to je.
Bojujeme ve Francii, ale Francouzi nás nesnášejí.
Udělejte ze mě ministra vnitra, a vyřeším to jedním vrzem.
Máme Indii a Afriku, ne?
Skopčáci si můžou nechat Francii a Belgii a co ještě chtějí.
Koho zajímá Polsko? Jde jenom o prostor, o říši.
Chtějí větší říši, dáme jim tuhle prdel, necháme si svoje,
a všechno je vyřešený.
Přemejšlejte o tom.
Nejdražší Cecilie. Příběh může pokračovat.
Příběh, který jsem měl na mysli, když jsem k vám tenkrát večer šel.
Znovu se můžu stát tím mužem, který šel přes park v Surrey,
za šera, ve svém nejlepším obleku, s myšlenkou na budoucí život.
Tím mužem, který, veden vášní, se s tebou miloval v knihovně.
Příběh může pokračovat.
Vrátím se,
najdu tě, budu tě milovat,
vezmu si tě za ženu. A budu žít bez hanby.
Je cítit moře.
Do prdele.
- To je jak z bible. - Ježišmarjá.
No tak, ukliďte ten svinčík.
Právě jsme přišli, pane. Co máme dělat?
- Nic. Čekat. - Kde jsou lodě?
Včera pár dorazilo a Luftwaffe je rozstřílela na hadry.
Když potopili Lancastrii, ztratili jsme 3000 mužů.
Generální štáb, ve své nezměrné moudrosti, nám nedá leteckou podporu.
Je to hanba, naprostá katastrofa.
Víte, někdo na mě čeká.
Na téhle pláži je přes 300000 mužů. Musíte počkat, až na vás dojde řada.
Buďte rád, že nejste zraněný. Podle rozkazu tady raněné necháváme.
Nechte toho! Nikdy nevěřte námořníkovi na souši. Radši se do toho nemíchat.
To není správný.
LYNDIE LONDÝN
Proboha.
Slyšíte mě, hoši?
Jedu domů!
Zbav naše duše tíhy starostí
Náš život řádný ať svědčí
O kráse Tvého pokoje
Žár naší touhy nechť protkne
Tvůj klid a útěcha
Ať smysly zemdlí, tělo ztichne
Kéž bouří živlů, vody, ohně
Tvůj hlas tichý proniká
Šéfe.
Musíme sehnat něco k pití.
Potřebujete to. Jste celej zelenej.
Celej zezelenal, vidíš?
Tamhle. Jdeme.
Jediný, co teď chci, je hrnek čaje.
LÍSTKY
Co sakra děláš?
Jedu domů! Hoši, jedu domů!
Nasrat! Nasrat na ně na všecky! Na dlouhý, na krátký i na prcky
Nasrat na seržanty a oficíry Nasrat na kaprály
a jejich bastardy
Ukážem jim, kde tesař nechal díru Až zalezou do kvartýrů
Tady za vodou vás nepovýšej ani náhodou
Tak hlavu vzhůru, hoši Nasrat na ně na všecky!
Mikeu!
Počkejte, šéfe.
Počkej tady.
Nesedneš si?
Je tady tak horko.
Sundej si boty.
Musím se vrátit. Slíbil jsem jí to.
Abychom dali věci do pořádku.
Ona mě miluje. Čeká na mě.
Hej!
Počkat, počkat.
Kam jste dal boty?
- Určitě jste v pořádku? - Nikdy mi nebylo líp.
Říkám si, jestli pláž je to nejlepší místo na večeři.
- Nejsem si jistý, nepoznávám to. - Nevím.
- Tady je to dobrý. - Ne.
- Ne, je to dál. - Co?
Jedno místo, co znám. Stará chata z bílých prken,
s modrými okenicemi.
Aha. Jasně, tam jdeme.
- Je to blízko. - Už jsme tady. To je ono.
Tak jsme tady. Tudy.
Tak. Přesně tak.
Lehněte si. Lehněte si. Tak.
Přikryjte se. Ať jste v teple.
Trochu se najezte. Ale potichu. Jinak budou chtít všichni.
Vyspěte se trochu.
Najdu tě.
Budu tě milovat.
Vezmu si tě za ženu.
A budu žít bez hanby.
Miluji tě. Vrať se. Vrať se mi.
- Děláte moc rámusu, šéfe. - Co?
- Moc rámusu? - Pořád křičíte.
- Některé hochy to trochu štve. - Co?
- Sakra. Nevypadáte moc dobře. - Rozhodl jsem se tady chvíli zůstat.
Mám schůzku. Pořád ji nechávám čekat.
Poslouchejte. Poslouchejte, šéfe.
Byl jsem si odskočit. Hádejte, co jsem viděl.
Na pláži už se připravují.
Lodě jsou zpátky a ráno v sedm nás nalodí.
Pojedeme pryč. Pojedeme domů, kamaráde.
Tak se vyspi a už nekřič.
- Jo? - Neřeknu ani slovo.
Vzbuď mě před sedmou. Díky.
Už neřeknu ani slovo. Slibuju.
Londýn Tři týdny předtím
Kolečka postelí musí být srovnaná.
Včera jsem našla tři, která nebyla. Vy víte, kdo za to může.
Kdo měl dnes na starosti deky?
- Já, sestro. - Předpokládám, že nevíte,
- co jste udělala špatně. - Ne.
Mají být označením dovnitř, nebo ne?
- Ano, sestro. - Přestelte je.
Sestro Tallisová, přijďte za mnou do kanceláře. Ostatní mohou jít.
- Záleží vám na této práci, Tallisová? - Velmi.
Včera jste byla na mužské chirurgii.
Když se pacient probral z narkózy,
ptal se po Briony. Kdo asi je ta Briony?
- To jsem já. - Žádná Briony tady není.
Jste Tallisová. Sestra Tallisová. Rozumíte?
Ano, sestro.
Žádná Briony není.
Zprávy BBC.
Britští vojáci a jejich francouzští spojenci svádějí zoufalé boje
v severní zóně západní fronty.
Spojenci neztratili soudržnost a jejich morálka je vysoká.
RAF nadále poskytuje veškerou možnou podporu
spojeneckým vojskům v severovýchodní Francii a v Belgii. Železnice, silnice,
mosty a nepřátelské jednotky jsou pod neustálým útokem, včera...
Díky. Nikdy jsem to neuměla s nůžkami levou rukou.
Vždycky mi pomáhala maminka.
Tak, a je to.
Kruci!
Dobrou noc, Pontyová.
Dobrou, Tallisová.
Klid! To jsem já.
Fiono, málem mě klepla pepka.
Tak proto se vždycky po večerce vypaříš.
Myslela jsem, že máš nějakou bouřlivou milostnou aféru.
Nezmrzneš tady?
Miluju Londýn.
Myslíš, že to vybombardují a všechno prostě zmizí?
Ne.
Nevím.
Píšeš o sestře Drummondové?
- Píšeš o mně? - Občas.
- Můžu se podívat? - Radši ne. Je to soukromá věc.
Dvě postavy u fontány Briony Tallisová
Zdá se mi jako nesmysl psát, když to nedáš nikomu číst.
- Ještě to není dopsané. - O čem to je?
- To je složité. - Jo?
Je to...
Je to o mladé dívce, mladé a bláhové dívce, která spatří z okna něco,
čemu nerozumí, ale myslí si, že tomu rozumí.
Nejspíš to nikdy nedopíšu.
Ty jsi tak záhadná, Tallisová.
Já jsem nikdy nebyla záhadná.
- Víš, co jsem si dnes řekla? - Co?
Že bych si nikdy nemohla vzít muže, který nebyl u námořnictva.
Tady to je. Cecilie Tallisová.
Myslím, že to je její adresa.
Děkuji.
Milá Cecilie. Nevyhazuj tento dopis nečtený.
Jak vidíš z hlavičky, jsem v nemocnici sv. Tomáše,
učím se na zdravotní sestru.
Rozhodla jsem se, že nepůjdu na Cambridge.
Panebože.
Rozhodla jsem se být užitečná. Dělat něco praktického.
V novinách píšou, že armáda se strategicky přeskupuje.
Četla jsem to.
Je to eufemismus pro ústup.
Ať pracuji sebevíc a sebedéle,
nemohu uniknout před tím, co jsem udělala
a co to znamenalo,
i když mi plný dosah mého činu dochází teprve nyní.
Cecilie, napiš mi, prosím, a řekni mi, zda se můžeme sejít.
SKLADIŠTĚ 1 SKLADIŠTĚ 2
Tvá sestra Briony.
- Tak máš? - Co jestli mám?
Máš tajného snoubence ve Francii? Všechny si to myslí.
Samozřejmě, že ne.
Představ si, jaké to je, nevědět, jestli se vrátí.
Nikdy jsem nebyla zamilovaná.
Nikdy? Ani trochu?
Byla jsem trochu zamilovaná, když mi bylo asi 10 nebo 11.
Skočila jsem do řeky, abych viděla, jestli mě zachrání.
- Děláš si legraci. - Nedělám. A zachránil mě.
Ale když jsem mu řekla, že ho miluji, tak se ten pocit nějak ztratil.
Něco se stalo.
Ven, rychle.
Robbie.
Promiňte.
Sestro Tallisová, vy umíte trochu francouzsky, jestli se nepletu.
Jenom ze školy.
Na posteli č. 13 leží voják. Posaďte se k němu na chvíli. Držte ho za ruku.
Běžte.
Konečně jsi tady.
Sestra mě sem poslala,
abych si s vámi povídala
Pamatuji se na tvou sestru.
Vždycky byla tak milá
Co teď dělá?
Je taky zdravotní sestra
Už si konečně vzala toho muže, kterého tolik milovala?
Zapomněl jsem jeho jméno
Robbieho?
Snad už brzy.
Robbie
to je on.
A vy?
Jak se jmenujete?
Luc.
Luc Cornet.
A ty?
Tallisová.
To je hezké.
Už si vzpomínám.
Ty jsi ta anglická dívka.
Pamatuješ si, když jsi byla poprvé v Millau?
Pracoval jsem s otcem v pekárně.
Slyšel jsem tvůj přízvuk.
Můžeš pro mě něco udělat, Tallisová?
Ten obvaz mě tak tlačí,
můžeš ho trochu povolit?
Jistě.
Pamatuješ si na mou mladší sestru, Annu?
Pořád ještě hraje Debussyho.
Pamatuješ?
Tváří se tak vážně, když hraje.
A naše croissanty,
chutnaly ti?
Nejlepší v celém Millau
Ano.
To je kvalitou másla.
Ano.
Proto jsi k nám chodila každý den?
Víš,
má matka tě má moc ráda.
Podle ní
bychom se v létě měli vzít.
Opravdu?
Ano.
Doufám, že je to teď lepší.
Miluješ mě?
Ano.
Můžeš ještě chvíli zůstat?
Bojím se.
- Tallisová. - Briony.
Je m'appelle Briony.
Vstaňte, sestro Tallisová.
A teď si jděte umýt tu krev z obličeje.
Námořnictvo má naši neskonalou vděčnost. Armáda je neporažená.
Díky své odvaze se vrátili neporažení, s nezlomeným duchem.
Toto je příběh Dunkerque.
Toto jméno bude navěky zapsáno v dějinách válek.
NA DOMÁCÍ FRONTĚ
Na své cestě po Británii
královna Alžběta navštívila továrnu na čokoládu na severu Anglie.
Cukrářský magnát a přítel britské armády
pan Paul Marshall provedl královnu po továrně Army Amo,
doprovázen svou roztomilou nastávající, slečnou Lolou Quinceyovou.
Je to sladký pár.
Jen víc čokoládové munice. Naši hoši mají rádi sladké.
Za druhé, jako prostředek proti hříchu a aby se zabránilo smilstvu,
osoby, které nemají dar zdrženlivosti,
mají uzavřít manželství a být čistými údy Kristova těla.
Za třetí bylo ustanoveno, že pro pospolitost, pomoc a útěchu
mají mít jeden druhého.
Viděla jsem ho.
Pokud kdokoli zná nějaký důvod,
proč by neměli být zákonně sezdáni...
Já vím, že to byl on.
...ať promluví nyní, nebo na věky zachová mlčení.
Viděla jsem ho. Viděla jsem ho na vlastní oči.
Pusťte sestřičku.
Jedou na venkov. Ještě nikdy nebyly venku z Londýna.
Snad dostanou dobrou rodinu.
Ti nevědí, co je s touhle bandou čeká.
Pojďte.
Hledám slečnu Tallisovou. Cecilii Tallisovou.
Je doma?
Tallisová! Návštěva!
Psala jsem ti. Neodpovídalas.
Musím s tebou mluvit.
- Tak ty jsi teď vrchní sestra? - Ano.
Díky.
Chci změnit svou výpověď, Cecilko.
Tak mi neříkej.
Prosím, neříkej mi tak.
Vím, že jsem udělala strašnou věc. Nečekám, že mi odpustíš.
Neboj se, neodpustím.
Jsi nespolehlivý svědek. Nikdy ten případ znovu neotevřou.
Aspoň můžu všem říci, co jsem udělala.
Můžu vysvětlit mámě a tátovi a Leonovi...
- Tak proč to neuděláš? - Nejdřív jsem chtěla mluvit s tebou.
Oni o tom už nechtějí slyšet.
Celá ta nepříjemnost je věcí minulosti.
Ale...
Přijdu pozdě. Musím jít.
Promiňte.
Má tak hluboký spánek.
- Co tady dělá? - Chtěla se mnou mluvit.
Ano? A o čem?
O té hrozné věci, co jsem udělala.
Robbie. Miláčku.
Budu upřímný.
Nevím, jestli ti mám zlomit krk,
nebo tě srazit ze schodů.
Panebože.
Máš ponětí, jaké je to ve vězení? Ovšemže ne.
Řekni mi, dělalo ti dobře myslet na to, že jsem tam?
- Ne. - Ale nic jsi s tím neudělala.
- Ne. - Myslelas, že jsem napadl tvou sestřenici?
- Ne. - Myslela sis to tehdy?
Ano. Ano i ne.
- A co že si teď jsi jistá? - Dospěla jsem.
- Dospěla? - Bylo mi třináct.
Kolik ti musí být, abys věděla, co je správné a špatné?
Kolik ti je teď, osmnáct?
Musí ti být osmnáct, než se přiznáš, že jsi lhala?
Vojáci jsou v osmnácti dost staří na to, aby umřeli u silnice.
- Vědělas to? - Ano.
Před pěti lety ti na pravdě nezáleželo.
Ty a celá tvá rodina jste usoudili, že přes své vzdělání
jsem jen o málo víc než sluha, kterému není co věřit!
Díky tobě se na mě domluvili a hodili mě přes palubu.
- Robbie! Podívej se na mě. - Ne!
Vrať se. Vrať se.
Vrať se ke mně.
Briony.
Nemáme moc času.
Robbie se v šest musí hlásit. Musí stihnout vlak.
Sedni si.
Musíš pro nás něco udělat.
Co nejdřív pojedeš za rodiči
a řekneš jim, co je potřeba,
aby uvěřili, že jsi svědčila křivě.
Zajdeš za právníkem, učiníš prohlášení
před svědky a pošleš nám kopii. Je to jasné?
Ano.
Napíšeš mi dopis, ve kterém vysvětlíš vše, co se stalo
a proč jsi vypovídala, žes mě tam viděla.
Napiš vše, co si pamatuješ
z toho, co dělal Danny Hardman.
- Hardman? - Ano.
Nebyl to Danny Hardman.
Byl to ten Leonův přítel, Marshall.
Tomu nevěřím.
Oženil se s Lolou. Jdu právě ze svatby.
Lola proti němu teď nebude moci svědčit.
Je nepostižitelný.
Je mi moc líto, že jsem vám způsobila takové trápení.
Je mi to moc líto.
Udělej, co po tobě chceme.
Všechno to napiš, podle pravdy, bez vymýšlení. Bez ozdob, bez adjektiv.
A pak nás nech na pokoji.
Slibuji.
Promiňte. Můžeme si udělat malou přestávku?
Jistě. Děje se něco?
Jen potřebuji být chvíli sama.
... chvíli sama.
Briony Tallisová, váš nový, dvacátý první román se jmenuje Atonement. Je to...
Briony?
Promiňte. Můžeme si udělat malou přestávku?
Briony Tallisová, chtěl bych mluvit o vašem novém románu, Atonement,
jenž vyjde za několik dní, u příležitosti vašich narozenin.
- Je to váš dvacátý první román... - Je to můj poslední román.
Opravdu? Končíte s psaním?
Umírám.
Doktor mi řekl, že mám vaskulární demenci,
což je v podstatě série malých mrtvic.
Mozek pomalu přestává fungovat, postupně ztrácíte slova a paměť,
což je pro spisovatele to nejdůležitější.
Proto jsem asi konečně dokázala napsat tu knihu. Musela jsem.
A proto je to můj poslední román.
Je to zvláštní,
ale svým způsobem je to zároveň můj první román.
Napsala jsem několik verzí během války v nemocnici sv. Tomáše.
Jenom jsem nemohla přijít na to, jak to napsat.
Protože je to autobiografický román, je to tak?
Ano, naprosto. Nezměnila jsem žádná jména, ani své vlastní.
A v tom spočíval ten problém?
Ne.
Velice dávno jsem se rozhodla napsat úplnou pravdu.
Bez vymýšlení, bez ozdob.
A myslím...
Četl jste to. Chápete proč.
Měla jsem svědectví o všech událostech, které jsem neviděla na vlastní oči,
o podmínkách ve vězení, o evakuaci z Dunkerque, o všem.
Ale výsledek vší té upřímnosti byl dost nemilosrdný.
Najednou jsem si nedovedla představit, k čemu by to bylo.
Co? Promiňte. K čemu by byla upřímnost?
Ano, upřímnost.
Nebo skutečnost.
Protože ve skutečnosti
jsem byla příliš zbabělá, abych šla za svou sestrou v červnu 1940.
Nikdy jsem nejela do Balhamu.
Máš ponětí, jaké je to ve vězení?
Ta scéna, kde se jim přiznávám, je smyšlená.
Má tak hluboký spánek.
Vymyšlená.
Kolik ti musí být, abys věděla, co je správné a špatné?
A vlastně se ani nemohla stát.
Protože
Robbie Turner zemřel na otravu krve v Bray-Dunes
1. června 1940,
poslední den evakuace.
Sbohem, kamaráde.
A já jsem se nikdy nemohla usmířit se svou sestrou Cecilií,
protože byla zabita 15. října 1940,
když bomba zničila vodovodní potrubí nad balhamským metrem.
Takže...
Má sestra a Robbie nikdy nemohli být spolu.
Oba po tom tolik toužili a tolik by si to zasloužili.
Vždycky...
Vždycky jsem cítila, že já jsem to znemožnila.
Ale jakou naději
nebo uspokojení by měl čtenář z takového konce?
Takže v té knize jsem chtěla Robbiemu a Cecilii dát, co nedostali v životě.
Přála bych si, aby to nebyla slabost nebo uhýbání,
ale poslední laskavost.
Dala jsem jim jejich štěstí.